DOAMNA MINIVER
Această poveste a unei familii engleze obișnuite, din clasa de mijloc,
începe în vara anului 1939, când soarele strălucea asupra
unor oameni fericiți și fără griji, care munceau și se distrau,
își educau copiii și își îngrijeau grădinile
într-o Anglie fericită și senină, dar care, în curând, avea să lupte
cu disperare pentru a-și salva modul de viată și chiar viata.
Autobuzul de East Hill.
- Hotărâți-vă dacă urcați, vă rog. - Da.
- Asta e tot. Următorul autobuz! - Biletele, vă rog.
- Pentru Beverly Crescent? - Unde?
- Beverly Crescent. - Coborâți la prima și luați-l pe 19.
- Biletele, vă rog. - Îmi pare rău.
- Vreți să opriți? - Ne părăsiți deja?
E în direcție opusă.
Ăla e singurul loc în care nu mergem, doamnă. Biletele, vă rog.
- Dnă Miniver! - Eu...
Nu-mi spuneți că ați dat-o!
Un moment.
Mă temeam că ați vândut-o.
Nu. Știam că veți reveni.
Știu că e o nebunie, o extravaganță,
dar, pur și simplu, trebuie să fie a mea.
Împachetați-o repede, să nu-mi dați timp de gândire.
Aveți grijă.
Domnule vicar! E o plăcere.
- Pentru mine. Le pun eu sus. - Mulțumesc.
Nu și pe asta. S-ar putea s-o uit și e foarte prețioasă.
Da, cunosc sentimentul.
Ghiciți ce e aici!
- Vin de Porto. - Și mai rău.
- Trabucuri. - De ce nu? Și soțul meu își ia.
- El își permite. - Nu sunt atât de sigură.
- Are o soție foarte extravagantă. - Prostii!
Ba da. Nu mă pot abține. Mă tem că îmi plac lucrurile frumoase.
Lucruri care depășesc posibilitățile mele. Haine frumoase,
școli bune pentru copii, mașina, grădina. Știți cum este.
- Da, știu. - Aveți un sentiment de vinovăție?
- Foarte plăcut. - Dle vicar!
Confrați întru păcat. Ce vor spune cei din sat?
Cred că sătenii știu că sunteți o persoană foarte înțelegătoare.
- De aceea faceți atât de mult bine. - Sper că este așa.
Sper să pot face asta, când au nevoie de mine.
Așadar, credeți că vom avea necazuri?
Cred că avem deja.
- Bună seara, Lady Beldon. - Bună seara, dle vicar.
Bună seara.
E imposibil să mai faci cumpărături. Nici nu te poți apropia de o tejghea
și, când reușești, nu au ce vrei sau plătești de două ori cât face.
- Ce descriere minunată! - Stai jos, Simpson. Și nu respira!
Toată ziua am fost înghiontită de femei din clasa de mijloc.
- Cumpărau ceea ce nu își permiteau. - E valabil și pentru mine.
Nu, erau mult mai rele. Ești dna Mannering, nu-i așa?
- Miniver. - Da, soția avocatului.
- Nu, soțul meu e arhitect. - Știam că e ceva de genul ăsta.
Nu știu ce se va alege de tara asta.
Toți vor să-i depășească pe cei ce le sunt superiori.
Nu e de mirare că Germania se înarmează.
- Bună seara, Înălțimea voastră. - Bună seara, Ballard.
- Bună seara, doamnă. - Bună seara, dle Ballard.
Geanta asta! Treceți, vă rog, dle vicar.
- Atunci, la revedere. - La revedere.
Mulțumesc.
- V-am așteptat la trenul de 17,00. - Am ajuns cu două minute mai târziu.
- Ce păcat! - Timpul nu stă în loc pentru nimeni.
Și nici trenurile.
Ați ajuns prea târziu, ca să-mi acordați un minut?
- Vreau să vă arăt ceva. - Eu...
E ceva cu totul special.
Sigur, dle Ballard. Arătați-mi!
Pe aici, doamnă.
Mulțumesc.
Dle Ballard!
E capodopera mea.
Ce frumos!
Vă place, doamnă?
E cel mai frumos trandafir pe care l-am văzut vreodată.
- Ce formă! - Și ce parfum!
Divin. Iar culoarea...
Ador trandafirii roșii.
Se spune că, dansând printre zei, Cupidon a vărsat nectarul,
care, stropind trandafirul alb, l-a făcut pentru totdeauna roșu.
- Unde ați găsit asta? - În catalogul lui Hutter, doamnă.
E frumos, dar nu e adevărat.
Pentru a obține un trandafir, trebuie să-l cultivi
să-l altoiești și să-i pui bălegar, scuzați-mi expresia.
- Aici interveniți dv., doamnă. - Eu?
Trebuie să-i dau un nume.
- Vreți să-i dau eu un nume. - Nu, doamnă. l-am găsit un nume.
- Dacă sunteți de acord. - Desigur. Dar nu înțeleg...
Vreau să-l numesc "Dna Miniver."
Îmi cer iertare, doamnă,
dar v-am urmărit venind și plecând din oraș ani în sir
și întotdeauna v-ați făcut timp să vă opriți să vorbiți cu mine.
Am așteptat întotdeauna să vă întoarceți acasă.
Îmi amintiți de acest trandafir.
M-am gândit că ar fi un nume potrivit pentru trandafirul meu.
E un compliment minunat, dle Ballard.
As fi foarte fericită ca trandafirul dv. să poarte numele meu.
Ei bine...
Trebuie să plec. Deja am întârziat foarte mult. La revedere, dle Ballard.
- Și vă mulțumesc foarte mult. - Nu, eu vă mulțumesc.
Mi se pare minunat ca florile să-ți poarte numele.
- La revedere. - La revedere.
Mulțumesc!
Aceea e soția mea.
- E ca și nouă, nu-i așa? - Aproape, domnule.
E o mașină frumoasă, dar mă tem că e mai scumpă decât îmi pot permite.
Îmi pare rău, domnule.
Avem și câteva mașini frumoase, care sunt mai ieftine.
Dar mie îmi place asta.
O cumpăr.
- Poate ar fi bine să vă mai gândiți. - Nu, o cumpăr.
- Mi-o aduci diseară? - Prea bine, domnule.
Și să nu-i spui soției mele cât costă.
- Bună, Judy! - Tati!
Bună seara.
Dle Miniver, ați venit la timp s-o auziți pe Judy cântând.
- Dar mă tem că... - Asta ar încuraja-o foarte mult.
- Ne-ar încuraja pe amândouă. - Am întârziat. Data viitoare.
- Pe curând, Judy. - Pa, tati.
- Unde te grăbești, Toby? - Nu mă pot opri, tati.
- Napoleon vrea să verse. - Serios?
Dar nu îndrăznesc să-ți spun prețul. Mă simt extrem de vinovată.
Eram deja în drum spre casă, când am intrat într-un fel de transă.
- Am coborât din autobuz... - Bună, draga mea.
- Clem! - Ce faci?
A venit Clem, draga mea. Cum spuneam, am coborât din autobuz
și mi-am amintit că Vin se întoarce mâine de la Oxford.
Da, draga mea, Vin, mâine. Nu e extraordinar?
Mergem cu toții la gară, să-l întâmpinăm.
Nu-i așa că e minunat?
Sophie, prostuțo, Clem stătea chiar lângă mine.
Sigur că nu i-am spus.
Nu poți să-i spui unui bărbat astfel de lucruri direct.
Nu era nici o legătură, dar trebuia să spun ceva.
Probabil că o să-i spun diseară, după cină.
De obicei, e mai înțelegător când își bea cafeaua.
Putem merge la gară, să-l așteptăm pe Vin?
Sigur, draga mea. Dacă sunteți cuminți...
Vin mai este vege..., "vegetenarian", mamă?
Mă îndoiesc, dragul meu. Cred că are o idee nouă.
A trecut doar printr-o etapă.
- Ce e o etapă? - O perioadă prin care trec oamenii.
- O să trec și eu printr-o etapă? - Da, ești într-o etapă chiar acum.
Adevărat? Trec printr-o etapă! Trec printr-o etapă!
Nu mai da din mâini și termină de mâncat!
- Prin ce etapă trece acum? - Vom vedea.
Nu pot să-l las pe tati să mă aștepte.
Noapte bună, draga mea. Să fii cuminte.
Pot să merg până la poștă, doamnă? Bucătăreasa a spus că strânge ea.
Sigur, Gladys, dar nu-l lăsa pe Horace să te rețină prea mult.
E un băiat hotărât tânărul Horace Perkins. Nu-i așa, Gladys?
Domnule!
- Știi, Kay... - Știi, Clem...
- Scuză-mă. Spune, draga mea. - Nu. Ce voiai să spui tu?
Nimic important. Mă întrebam doar dacă ai petrecut bine în oraș.
Minunat! Am făcut multe cumpărături.
Niște nimicuri.
Eu am făcut pană azi.
Ce păcat!
Cauciucurile de la mașina veche s-au cam uzat.
- Clem, știi ce cred eu? - Ce anume?
Ar trebui să-ți cumperi un cauciuc nou.
Un cauciuc nou?
Da, s-ar putea să nu fie o idee rea.
Nu sunt înfiorător de scumpe, nu-i așa?
- Cred că ne-am permite. - Un cauciuc nu poate fi mai scump
- ...decât o pălărie, nu-i așa? - O pălărie?
A fost un exemplu. Puteam să spun pantofi, pantaloni sau orice altceva.
- Mai vrei cafea, dragul meu? - Mai am. Mulțumesc, draga mea.
Da.
Mașina veche. E trist.
Mi-a dat mult de furcă în ultima vreme.
- Serios? Nu am remarcat. - Asta e periculos la o mașină veche.
Nu remarci nimic și, când mergi cu 100 km pe oră...
- Nu cu mașina noastră, dragul meu. - Ăsta e alt aspect. E prea înceată.
- Mașina aia merge periculos de lent. - Clem, ce pui la cale?
Vino! Pune-ți haina și pălăria! Vreau să-ți arăt ceva.
Merge domol, nu-i așa?
- Te simți bine, draga mea? - Da.
Mă temeam că o să mă consideri puțin prea extravagant.
Toți suntem extravaganți din când în când, nu crezi?
Sigur. E amuzant. Ce rost are să ai niște bani,
dacă nu poți să fii uneori nesăbuit și să-ți iei ceva ce îți dorești mult.
Unde te duci?
La urma urmei, ce sunt banii?
Ne dau puterea să ne cumpărăm ceva care ne face mai fericiți.
Dar nu trebuie să devii sclavul banului.
Dar ce faci?
- Ce Dumnezeu e asta? - Îți place?
Ție îți place?
Am cumpărat-o azi.
Nu-i așa că e superbă?
Nu e urâtă.
Cred că mă schimbă, nu-i așa?
- Da, te face să arăți ridicol. - Clem!
Poate că e de vină cămașa de noapte. Nu prea se potrivește.
Da, dar privește doar pălăria. Dacă aș fi fost coafată,
- ...ar fi arătat altfel. - Da, ar fi altceva.
E foarte drăguță.
Bine! Atunci, își merită banii.
- Costă mult? - Nu și pentru o mașină ca a noastră.
- Ești isteață, nu-i așa? - Sper să mă consideri așa, scumpule.
Kay, stai puțin aici!
Lasă-mă să te privesc.
- Ești foarte frumoasă, nu-i așa? - Dacă spui tu, scumpule.
Cred că ești mai frumoasă decât atunci când ne-am căsătorit.
- E posibil? - Nu văd de ce nu.
Am mai multe motive să fiu.
Acum lasă prostia aia și treci la culcare.
Nu te uita la ea toată noaptea!
- Treci în pat! - A fost o zi minunată, nu-i așa?
Da.
Clem, suntem niște oameni foarte norocoși.
Fiindcă avem o mașină nouă și o pălărie nouă?
Mai mult decât atât.
Pentru că îi avem pe Vin, pe Toby și pe Judy...
- Și suntem împreună. - Da.
Clem!
Ghici ce s-a întâmplat!
Astăzi, un trandafir a primit numele meu.
Iar în seara asta, ai lăsat lumina aprinsă în budoar.
Noapte bună, Clem.
Noapte bună, draga mea.
- Uite-l! - Uite-l!
- Bună, mamă! - Bună, Vin!
Vin, dragul meu!
- Bună, tată! - Ne bucurăm că ai venit.
Judy! Bună, Toby! Toby!
Vin! Vin are pipă!
- Și ce e cu asta, tinere? - Doamne, cât ai crescut!
- Doar un centimetru. - Eu am crescut un metru!
Serios, Toby?
- Unde îți e mustața, fiule? - Erai foarte mândru de ea.
- Nu-mi amintesc să fi fost mândru. - Mie îmi plăcea.
Îmi pare rău, dar îmi ocupa prea mult timp.
- Adevărat? - Trebuia s-o aranjez.
Un om nu-și poate irosi timpul cu vanitățile vieții.
Înțeleg. Veniți, copii. Trebuie să mergem.
Să mergem! Vino cu mine.
Dumnezeule!
Așadar, nu te mai interesează mașinile, Vin?
În acest an, la Oxford, mi-am schimbat viziunea asupra lucrurilor.
- Nu mai spune! - Da. Cred că am crescut puțin.
Am o concepție mai matură despre viață.
- Știți ce am învățat la Oxford? - Ce anume, dragule?
- Că nu știu nimic. - Atunci, irosești timpul și banii.
În nici un caz, fiindcă am aflat ce îmi doresc de la viată.
- Și ce îți dorești, Vin? - Să învăț.
Vreau să adun cât mai multe cunoștințe în scurtul meu răstimp.
- Ce înseamnă "răstimp", Vin? - Un interval.
- Un interval? - Mă gândesc la toate cunoștințele
din lume: științifice, filozofice, sociologice...
Când mă gândesc ce procent infinitezimal posed eu, mă cutremur.
În afară de asta, mamă, cred că mi-am dezvoltat conștiința socială.
- Ce e asta, Vin? - Este cunoașterea aproapelui meu.
Cât de liberi sunt oamenii azi
față de perioada dintre secolele al IX-lea și al XV-lea?
Ușa, Gladys.
Între sec. al IX-lea și al XV-lea, lorzii dețineau tot pământul
și dădeau ce parcele voiau ei vasalilor lor.
Gândiți-vă! Cum e acum?
Trăim într-un stat feudal, la fel ca între sec. al IX-lea și al XV-lea.
Când mă gândesc la asta, sunt de-a dreptul înfricoșat.
Te asigur, tată...
Când mă gândesc la clasele sociale care există în tara asta...
- Ce este, Gladys? - Vă caută dra Beldon, doamnă.
Condu-o aici, Gladys.
Dra Beldon. Mă întreb despre ce e vorba.
Probabil vine cu un ultimatum din partea ilustrei ei bunici.
O cunosc foarte puțin pe Lady Beldon.
Asta ilustrează perfect ceea ce spuneam.
Lady Beldon e dovada supraviețuirii sistemului feudal astăzi.
Nu poți scăpa de influența numelui Beldon. Contaminează întregul sat.
- Ca între secolele IX și XV. - Exact.
Îmi pare bine, dnă Miniver. Sunt Carol Beldon.
Îmi pare bine, dră Beldon. Acesta e soțul meu.
- Îmi pare bine. - Și fiul meu, Vincent.
- Îmi pare bine. - Ați ajuns la ceai, dră Beldon.
- Mulțumesc, dar l-am băut deja. - Luați loc, oricum.
Nu pot rămâne decât un minut. Luați loc, vă rog.
Scuzați-mă că vă deranjez,
dar, sincer, am venit cu o rugăminte.
- Vreau să vă cer un mare serviciu. - la loc, te rog.
Mulțumesc.
Bunica mea nu știe că am venit.
Nu prea știu să vorbesc pe ocolite,
așa că voi trece la subiect. E vorba despre trandafir.
- Trandafir? - Da. Cel cultivat de dl. Ballard.
"Dna Miniver."
Am auzit că va participa la expoziția florală.
- La Cupa Beldon Challenge? - Da.
- Dar n-a mai participat nimeni. E... - Nu.
Nimeni nu a mai concurat cu vreun trandafir împotriva bunicii mele.
Și tocmai despre asta e vorba.
A devenit o tradiție ca ea să câștige cupa,
iar trandafirii sunt foarte importanți pentru ea.
Știu că e îngrozitor ceea ce vă cer,
dar mă gândeam că ați putea să-i faceți un mare serviciu
și să-l convingeți pe dl. Ballard să-și retragă trandafirul din concurs.
Sincer, e un trandafir atât de frumos încât va câștiga cu ușurință și...
Dră Beldon,
pot să vă întreb dacă acesta e un concurs deschis?
- Teoretic, este... - Teoretic, da, dar practic, nu.
- Cred că așa este. Înțelegeți... - Înțeleg prea bine, dră Beldon.
Fiindcă dl. Ballard nu face parte din clasa conducătoare,
- ...fiindcă e un vasal, așa cum... - Las-o pe dra Beldon să ne explice.
Dra Beldon nu trebuie să dea explicații, oricum, nu mie.
Cunosc influenta sistemului feudal în acest sat.
E un ordin de la conac. Înălțimea sa nu trebuie să aibă concurent.
Te rog să-l scuzi. Tocmai a venit de la Oxford.
Nu-ți cere scuze pentru mine! Cred în tot ceea ce spun.
Mă bucur să aud, dar faci ceva în privința asta?
Să fac? Ce vrei să spui?
Dacă ceva ți se pare nedrept, ce faci în privința asta?
Eu mi-am petrecut vacanțele muncind în mahalalele Londrei.
- Te desfătezi în lux tot anul... - Nu mă desfătez!
Crezi că dacă faci pe mărinimoasa Lady...
- Vin! - Poate că nu e mare lucru,
dar e singurul lucru pe care îl știu.
- Tu ce ai făcut? - Eu?
- Ei bine... - Înțeleg. Sunt doar vorbe.
- Nu e nimic. Asta e mai simplu. - Nu am spus...
Nu te scuza.
Știu cât de comod este să te retragi cu o carte plină de vorbe mari
și să crezi că vei rezolva problemele universului.
Dar nu e adevărat. Din când în când, e nevoie și de fapte.
Fapte? Dacă asta vreți tu și clasa căreia îi aparții,
- ...poate o să primiți, în curând. - Poate. Dar nu de la teoreticieni.
Nu uita că dra Beldon e musafir. Dacă ai vreun pic de politețe...
Politețe? Unui om umil nu-i poate fi recunoscută opera, pentru a cruța
- ...vanitatea unei aristocrate... - Taci. Asta nu te privește pe tine.
Te contrazic. Mă privește demnitatea aproapelui meu.
Și înjosirea la care urmează a fi supus.
- Sigur mă veți scuza, dră Beldon. - Bineînțeles.
- Îmi cer scuze pentru Vin. - Vă rog, nu e nevoie.
Oricum, e drăguț, nu-i așa?
- Poftim? - Ei bine...
Adevărul e că are perfectă dreptate.
Nu am nici un motiv să vă cer așa ceva.
Nu ar fi trebuit să vă rog.
Mi-am dat seama de asta înainte să rostesc cuvintele.
Dar bunica mea are peste 80 de ani și se mândrește că a câștigat
- ...în fiecare an. - Desigur.
Dar vă rog să uitați tot ce am spus.
Mă bucur că ne-am cunoscut.
- Sper să ne vedem mai des. - Și eu sper.
- La balul clubului de iahting? - Da.
- Bine. Atunci, ne vedem acolo. - La revedere.
După gura lumii, ai crede că dl. Ballard a comis o crimă.
Oamenii ar trebui să-și vadă lungul nasului.
Cine se crede, de își înscrie trandafirul în concurs?
- Și cine spune că nu are voie? - Nimeni nu a concurat
cu Lady Beldon de la prima expoziție, de acum 30 de ani. Vorbește frumos,
altfel mă duc să-mi fac cumpărăturile la Meekham!
Părerea mea nu are nici o legătură cu calitatea mărfurilor mele.
Dacă ai fi numit trandafirul "Lady Beldon," aș fi fost de acord.
- Dar cine este dna Miniver? - Cea mai drăguță doamnă din sat.
- Ea este, dle Huggins. - Da, dar e nou-venită.
Nu, dle Ballard. Rămâi la gară și lasă trandafirii în pace.
De ce aș face-o? Trandafirii sunt pasiunea mea.
Iar gara poate să se ducă...
- Nu-i așa că e drăguță? - Are și simțul umorului.
Mi-a plăcut cum s-a descurcat cu Vin după-amiază.
Cred că vine la noi.
- Bună. - Bună seara, dră Beldon.
- Luați loc, vă rog. - Nu vrei să iei loc?
Mulțumesc.
- Te distrezi? - Da, orchestra e minunată.
- Vrei să bei un întăritor? - Nu, mulțumesc.
- O țigară? - Nu, mulțumesc.
- Îl căutam pe fiul dv. - Îmi pare rău, Vin nu a venit.
Nu, suferă de maturizare acută.
Da. Dar o să-i treacă. Îi dăm o săptămână sau două de stat la aer.
Voiam să-mi cer scuze pentru ziua de astăzi.
Cred că și el voia să-ți spună același lucru. Păcat...
Îmi cer scuze. Pentru dv., dră Beldon.
Mulțumesc.
- Îmi permiteți? - Sigur.
Ne putem vedea între patru ochi? Aștept la debarcader.
- E secret? - Cred că da.
- Să fie un mesaj romantic? - Este interesant.
Scuzați-mă! Vă rog să nu vă ridicați.
- Ne vedem mai târziu. - E vorba de marinarul din Dartmouth?
Ați fi surprins să știți.
- Bună. - Bună.
- Ai primit biletul meu? - După cum vezi.
Bineînțeles.
Dră Beldon, nu vreau să crezi că revin asupra a ceea ce am spus.
Sigur că nu.
Dar m-am exprimat puțin cam autoritar.
Sper că mă vei scuza. Mă refer la modul de exprimare.
Nu ai de ce să te scuzi.
Fiecare are dreptul să se exprime în felul lui.
Totuși, nu aveam dreptul să-mi pierd cumpătul.
- De obicei, sunt detașat. - Și eu am fost tăioasă, nu-i așa?
Și nici nu aveam dreptate. Îmi cer scuze.
Ce drăguț să spui asta!
Ei bine...
Trebuie să mă întorc. Am promis cuiva acest tangou.
Nu se poate. Mai stai puțin.
Am atâtea lucruri să-ți spun, să-ți explic cum gândesc.
- Dar tu vrei să dansezi. - Tu nu dansezi?
Ba da.
De fapt, sunt considerat un dansator destul de bun.
Numai că am renunțat la astfel de lucruri.
Ei bine...
Sincer, crezi
că sunt vremuri în care poți să fii frivol?
Dar sunt vremuri în care să-ți pierzi simțul umorului?
- Ai spus o săptămână sau două? - Cred că o oră sau două ajung.
Te vedeam trecând,
la început într-un cărucior, apoi pe un ponei.
- Da. Era drăguț. - Era foarte gras, la fel ca tine.
- Eu nu eram grasă. - Erai foarte grasă.
Aveai picioarele ca niște cârnați umpluți prea tare.
Vezi? De fapt, te cunosc de ani de zile.
Mă gândeam adesea la tine.
Nu mă crezi?
- Ești un orator iscusit. - As fi vrut să fiu.
- Aș vrea să-ți pot spune ce simt. - Mi-ai spus destule pentru o zi.
O zi. O zi e ridicolă.
Ce înseamnă o zi fată de nemărginirea...
Ai vreo noțiune...
Nu putem stabili să ne revedem în curând?
Mâine.
Mâine plec în Scoția.
- Pentru mult timp? - Până la mijlocul lui septembrie.
- Mergem acolo în fiecare an. - Asta înseamnă luni de zile.
- Pot să-ți scriu? - Da, Vin.
A fost o seară minunată, nu-i așa?
Da, Vin.
A fost o seară minunată, nu-i așa?
- Am mai spus asta? - A fost o seară minunată.
- Și pentru tine? - Și pentru mine, Vin.
Se pare că degeaba ne-am certat atât.
Se pare că nu se va mai ține deloc expoziția florală.
De ce spui asta?
Înălțimea sa vrea să amâne expoziția din cauza condițiilor.
Foarte potrivit.
Au intrat în Polonia, nu-i așa?
După mine, asta înseamnă război.
Și, dacă vine războiul,
- ..."La revedere, trandafiri". - Nu vorbi prostii.
E ca și cum ai spune: "La revedere, Anglia".
Întotdeauna vor exista trandafiri.
S-a întors. Trebuia să vină peste o săptămână.
Iubiți confrați, Scriptura ne-a învățat
să ne recunoaștem și să mărturisim multele noastre păcate și slăbiciuni.
Și să nu le ascundem în fata lui Dumnezeu, Tatăl nostru din Ceruri.
Dar să le mărturisim cu umilință, cu modestie...
Vă rog să luați loc cu toții.
Primul ministru tocmai a anunțat la radio
că tara noastră a intrat în război.
În aceste condiții,
nu cred că doriți să continuu,
întrucât cei mai multi dintre voi au alte lucruri de făcut.
Voi spune numai atât:
Rugăciunea pentru pace încă sălășluiește în inimile noastre,
însoțită acum de rugăciunile pentru țara noastră iubită.
Noi, cei din acest sat,
nu am dat greș în trecut.
Timp de 1000 de ani, strămoșii au luptat pentru libertatea de acum.
E momentul s-o apărăm din nou.
Cu ajutorul lui Dumnezeu,
urmând exemplul lor,
nu putem da greș
și nu o vom face.
- Vom fi bombardați, tati? - Toby, nu țipa, dragul meu.
- Vom fi bombardați? - Vino!
- Carol! - Vin imediat, bunico.
- Scuzați-mă. Carol! - Bună.
Te-ai întors mai devreme.
Mă bucur atât de mult! Cum vă veți descurca, în caz de nevoie?
Destul de bine, cred. Trebuie să plec, Vin. La revedere.
Da?
Mă bucur că ați venit. Gladys se poartă îngrozitor... Iertați-mă.
E la pământ. Toată dimineața a trebuit să am grijă de ea.
- Ce s-a întâmplat? - E vorba despre Horace.
l s-a cerut să se prezinte la regiment diseară.
Da, doamnă, iar Gladys se îneacă de atâta plâns.
Iar soba
a fost reparată abia vineri, dar nu știu ce a făcut sobarul.
Oricum, nu poate munci. Nici nu încape vorbă.
Nu contează, Ada.
Ne vom descurca noi cumva.
Napoleon!
Toby, ia-l de aici.
- Cred că au dat știrea. - Da, doamnă. E îngrozitor!
Iar lenjereasa mi-a pierdut încă un sort din cele bune.
- Dar am avut mereu o flotă puternică. - Așa este, Ada.
Termină. Liniștește-te, Gladys.
Horace nu va fi în apropiere de linia frontului.
Ba da. El e genul care vrea să ajungă în față.
Spune: "Lăsați-mă să pun eu mâna pe Hitler. Îi arăt eu lui zvastică".
Ce să-i arate?
Zvastica. E semnul pe care îl au pe steaguri, domnule.
Așa trebuie să gândești, Gladys.
El e prea pasional. Se implică prea mult.
Mă scuzați, dar puteți să-i spuneți lui Gladys că Horace pleacă la gară
și să-i permiteți să intre un minut, ca să-și ia rămas-bun?
- Sigur că poate intra. - Intră, Horace.
Mulțumesc, domnule. Bună dimineața.
Bună dimineața, Horace.
- Vrei să bei un sherry? - Sper că nu vă deranjez.
- Și să ai noroc, Horace. - Așa să fie.
- Să ai noroc, Horace. - Mulțumesc, dle Toby.
În sănătatea dv. Respectele mele, doamnă.
Copiii îți vor duce dorul. La fel și sărmana Gladys.
O să fie bine, nu-i așa, Glad?
Liniștește-te. Nu trebuie să te porți așa.
Cum vrei să mă port când tu pleci ca să fii ucis?
Înveselește-te. Încă nu sunt mort.
Bea o gură din ăsta!
- Nu vă supărați, domnule? - Sigur că nu.
Așa e mai bine.
Acum toarnă unul și pentru tine.
Vrei ca Gladys să te conducă la gară, nu-i așa?
Du-te să-ți iei pălăria.
E foarte bun. Cred că e ultimul pentru o lungă perioadă de timp.
Acest război îi va afecta mult pe foarte mulți oameni.
Da, îi va afecta foarte mult.
S-ar putea să ne întâlnim cu toții pe linia frontului.
Nu și cu mine. Eu intru în Aviație.
Dumnezeule!
- Întotdeauna mi-a plăcut să zbor. - Și așa e bine.
Trebuie să prind trenul. Vă spun la revedere, doamnă.
Sigur, Horace. La revedere și mult noroc.
La revedere, Horace.
- Dă-ne de veste cum merge. - Bine. Dar să-mi scuzați scrisul.
Mă descurc mai bine cu baioneta decât cu creionul.
Poți să scrii cu sânge.
Ce copil drăguț ai!
- Fruntea sus! - Mulțumesc.
la te uită! Poți să fii mândru de ea, Horace.
Foarte mândru. Și-a pus haine de paradă.
- Ești foarte elegantă, Gladys. - Mulțumesc, doamnă.
- Spune-i la revedere lui Napoleon. - La revedere, tuturor. Și motanului.
- Și mii de mulțumiri. - La revedere, Horace.
La revedere, Horace.
Pot să mă ocup de camuflaj?
Sigur, dragul meu.
Mă gândeam să trec pe la conacul Beldon mai târziu.
Sunt două femei singure și aș vrea să verific cum se descurcă.
Chiar trebuie să o faci, dragul meu.
- Trebuie să fii un bun vecin. - E foarte adevărat.
- Pot să mă duc cu el, mamă? - Dacă vrea să te ia.
Nu!
Nu e foarte tânăr, chiar și pentru Aviație?
Da, e tânăr.
- Pot s-o văd pe dra Carol? - Vă așteaptă, domnule?
Nu, dar cred că ar vrea să mă vadă.
- Vin! - Bună, Carol.
E în ordine, Chandler. Ești drăguț că ai venit.
Voiam să aflu dacă totul e în ordine.
Intră. Totul e în ordine.
După o ceartă serioasă cu dl. Foley,
bunica a acceptat să respecte regulile camuflajului.
- Îmi făceam griji pentru tine. - E drăguț din partea ta, Vin.
Ai fost drăguț că mi-ai scris cât am fost în Scoția.
- Așadar, ai primit scrisorile. - Desigur.
Nu am fost sigur că le-ai primit, fiindcă nu mi-ai răspuns.
Vin, nu am știut ce să-ți răspund.
Ești un tânăr foarte pătimaș
și am crezut că nebunia ta n-o să dureze.
- Nebunia? - S-a întâmplat foarte repede, nu?
E doar a treia oară când ne întâlnim.
Contează asta?
Nu, dar aș vrea să fiu sigură.
Nu te cunosc prea bine, nu-i așa?
Putem face ceva în privința asta. Ne putem vedea foarte des.
În fiecare zi, cât sunt aici.
- Ești de acord? - Da. De ce nu?
- Doamne! Cât mă bucur să te revăd! - Și eu mă bucur, Vin.
Aș fi prea îndrăzneț?
Doar am făcut o înțelegere, nu-i așa?
- Aș merge prea departe? - E în ordine, Vin.
Am auzit voci. Pot să întreb cu cine te întreții?
El este Vincent Miniver. Bunica mea.
- Îmi pare bine, Lady Beldon. - Miniver?
Miniver. Știu numele ăsta.
Un trandafir cu acest nume a fost înscris la expoziție.
Trandafirul "Miniver".
Asta e ceva nou.
"Mareșalul Neil", floarea numită "Drushke",
"Ducesa de Argyle" și acum "Dna Miniver".
Te rog, bunico.
Un trandafir prăpădit cultivat în grădina gării.
Nu are nici o legătură cu Vin.
Atunci, ce caută aici, dacă îmi e permis să întreb?
- Am venit să-mi ofer serviciile. - Înțeleg.
Ești de teapa nenorocitului de Foley.
- Nu, Lady Beldon. - Bunico!
Nu am mai auzit o asemenea absurditate.
Ne descurcăm și singure. Am făcut-o cu succes de 800 de ani.
- Dar... - Noi nu primim ordine, noi le dăm.
Cel mai grav e că acest război le dă ocazia
oamenilor neînsemnați să devină importanți.
Raid aerian.
Germani nenorociți. Nu vor îndrăzni...
- Ce trebuie să facem? - Să facem? Nimic.
- Foley dă o alarmă falsă. - Nu vă puteți purta așa.
Cum îți permiți, tinere?
Trebuie să vă luați măsuri de precauție.
Chemați majordomul și adunați-i pe toți servitorii în pivniță.
Apoi, coborâți și dv. acolo.
- Să-mi sun părinții. Telefonul? - E pe hol.
La ordinul meu!
- Sirenele, milady. - Nu sunt surdă.
- Du-i pe toți servitorii în pivniță. - Și tu, bunico. Așa a spus el.
În pivniță!
Alo? Tu ești, tată?
Sunteți teferi?
Da, situația e sub control.
Bine. Atunci, ne vedem când poți veni.
- Cine este? - Supraveghetorul pe timp de raid.
Bună, Foley. Ce s-a întâmplat?
- Se vede o lumină. - Adevărat?
E o rază de lumină orizontală ușor de detectat din aer.
- Toate ferestrele din casă sunt... - E la nivelul solului.
Dumnezeule! Pe aici, Foley.
Mulțumesc.
- Bună seara, dnă Miniver. - Bună seara, dle Foley.
Da.
- Pătura asta e bună, dle Foley? - Da, cred că o pot folosi.
Gata. Asta rezolvă problema.
Aceste mici fante de lumină provoacă dezastre.
O țigară aprinsă de cineva
iese în evidentă ca un far de la o înălțime de 1500 m.
O singură rază de lumină poate aduce toată aviația germană încoace.
- Noroc că te-a adus numai pe tine. - Așa este.
Dacă e să fim corecți, sunteți pasibili de amendă,
dar, ca supraveghetor-șef, nu vă voi face necazuri.
- Sunteți foarte drăguț. - Aveți o magazie bună aici.
Ați auzit că Ministerul Alimentației a recomandat
să ne facem provizii?
Ar trebui să luați niște conserve, pentru cazuri de urgență.
Zahărul e absolut necesar.
Am un zahăr-candel foarte bun. Vă ajung 20 de kg?
- Eu... - Doar 10 kg din cel mai bun candel.
- Heringi Bismarck? - Îi detest.
Scrumbii? Somon? Sardele? Am sardele italienești minunate.
S-ar putea să nu le mai putem importa. Nu se știe ce va face Mussolini.
Gata. S-a terminat.
Nu au trecut de coastă.
- S-a terminat războiul, mami? - Nu, dragul meu.
- A fost doar prima zi. - Bine.
Hai!
Atenție, englezi.
Vă vorbește din nou prietenul vostru englez din Germania.
Ascultați cu atenție, cât încă mai aveți timp.
Aveți timp să evitați vărsarea de sânge inutilă.
Au trecut opt luni de când guvernul vostru ne-a declarat război,
opt luni de dezastru tot mai mare pentru dușmanii Germaniei naziste.
Franța a fost învinsă, așa cum vă amintiți că v-am spus,
iar armata ei invincibilă a fost nimicită complet.
Nu mai e nevoie să vă spun că Anglia e următoarea pe listă.
Calmul britanic recunoscut a fost deja înlocuit de panică.
Au avut loc deja greve importante în ramurile industriale cheie.
Nu vi s-a spus asta, nu-i așa?
Leul britanic rage deja de groază.
- Închide-l, George. - Te-ai săturat?
Bolborosește numai prostii, ca un șarlatan.
- Nu putem auzi știrile? - Abia la ora nouă.
Tu lucrezi la aerodrom. Ai văzut avionul german prăbușindu-se?
L-am auzit. Mă întreb unde e pilotul.
Dacă e în pădure, ar putea sta acolo zile în șir.
Dar trebuie să facă rost de mâncare.
Ar fi amuzant dacă ar intra aici, nu-i așa?
- Nu ar face una ca asta. - Eu nu sunt sigur.
Sunt isteți. Unii au fost la Oxford și au învățat să vorbească engleza
la fel de bine ca noi.
Sau aproape.
- L-ați prins pe neamțul ăla? - Încă nu. Îl vom prinde.
- Whisky. Tu ce bei? - Eu beau o bere, domnule.
Destul de isteți, nemții ăștia.
- Ăsta era și foarte priceput. - Ne-a doborât sase avioane.
Noroc!
- Vin! - Bună, tată.
- De unde vii? - De la aerodromul Belham.
- Ești la un pas de casă. - Nu-i așa că e grozav?
- Mergeam spre casă și te-am văzut. - Ce veste bună!
Și încă nu știi tot. Vezi asta? Ofițer-pilot Miniver.
- Atât de curând? Credeam... - Lucrurile se mișcă repede.
Au scurtat cursul.
Am obținut 85%/ la test și, pentru asta, o săptămână de permisie.
Minunat! Felicitări! Trebuie să bem pentru asta.
- Ce vrei? - Nu cred că o să beau.
Am anunțat-o pe mama că vin. Am sunat-o și pe Carol.
- Sunt sigur de asta. - Mă duc la ea mai târziu.
- Cât îți datorez? - Cinci lire și șase penny.
- Poftim! Păstrează restul. - Mulțumesc foarte mult.
La revedere, George.
Unde sunt? Kay!
- Ce e asta? - Vin!
Mamă! Carol!
Vin! Vin, scumpule.
Carol, sunteți împreună! E minunat.
Nu am vrut să pierd nici o clipă. Ce faci?
- Bine. Nu se vede? - E bronzat.
Viața în aer liber, mamă.
Mă bucur să vă revăd.
Nu știu în ce parte să mă întorc!
- Ați văzut astea? - E un pilot chipeș, nu-i așa?
- Așa de curând, Vin? - Cu două luni mai devreme.
Și ce noroc pe mine să ajung pe un aerodrom așa de aproape de casă!
Un cunoscut al meu era pe un aerodrom în apropierea casei.
Când pleca în misiune, tura motorul, ca să le dea de veste. Așa...
Acum ești gata pentru raiduri aeriene adevărate.
Nu numai pentru zboruri adevărate, dar și pentru...
- Pentru ceea ce îmi vor cere. - Să lupți.
- Unde sunt copiii? - Sus.
- Nu-i lași să cineze cu noi? - S-ar putea.
- Mă duc sus, să le spun. - Nu. Mă duc eu.
- Clem, vii și tu? - Da. Trebuie să mă schimb.
- Bună. - Bună.
- Ai auzit că o pierdem pe Gladys? - Horace e în permisie?
Nu, domnule.
Gladys s-a înrolat în CAAF. Pleacă la Aldershot.
- Ce este CAAF? - Corpul auxiliar de aviație feminin.
E doar o coincidentă că și baza lui Horace e tot la Aldershot.
Domnule! Sunteți tare ciudat.
- Mamă! - Da, dragul meu?
Vin se va căsători cu Carol?
Toby, termină-ți gălușca, dragul meu.
Am întrebat doar: "Vin se va căsători cu Carol"?
Nu e plăcut că Vin e acasă și că ați coborât la cină?
Ba da. O să te căsătorești cu Carol, Vin?
Fiindcă tot ai adus vorba, Toby, află că nu am avut curaj să-i cer mâna.
De ce nu? Ești curajos, nu-i așa?
Nu fi prostuț, Toby!
Domnii nu le cer mâna fetelor în timp ce stau la masă.
- De ce nu? - Nu e romantic.
Sigur că nu este.
- Toby! - Ce este?
Pe mine de ce nu mă întrebi dacă mă căsătoresc cu Vin?
Te căsătorești?
- Dacă îmi cere mâna. - Se teme.
Nu voi tolera așa ceva.
Carol, voiam să aștept un moment romantic, așa cum a spus Judy,
dar vrei să fii soția mea, Carol? În curând?
Dumnezeule! E cea mai ciudată cerere în căsătorie pe care...
Vrei, Carol?
Da, Vin.
Sunt atât de fericită!
- Îmi permiți? - Sigur, tată.
E cineva la telefon, doamnă. Îl caută pe pilotul Vincent Miniver.
Alo? Da. La telefon.
Bineînțeles, domnule.
Înțeleg.
Cam o jumătate de oră.
Am înțeles.
Imediat, domnule.
La revedere.
Era de la aerodrom. Trebuie să mă prezint acolo.
- Păcat, nu-i așa? - Dar de ce?
O misiune. Nu se pun întrebări când ești în Aviație.
- Îmi pare rău, mamă. - Nu pot să cred, Vin.
- Ți-au promis o săptămână. - Știi care e situația.
Bine că nu am desfăcut valiza. Mă duc să o iau.
Am promis că voi fi la aeroport într-o jumătate de oră.
Scot mașina și te duc eu, Vin.
Suntem dezamăgiți. Nu are rost să ne prefacem că nu e așa.
Dar acum, când îl avem atât de aproape...
Asta înseamnă că va pleca în misiune?
Nu neapărat, Carol.
Mă duc să iau mașina.
Nu a fost o permisie prea lungă.
- La revedere. - La revedere, dragul meu.
- Să ai grijă de tine! - Așa voi face.
La revedere.
Să fii cuminte! Nu uita că ești logodită.
Mai bine nu-i spune bătrânei. Îi spunem când mă întorc.
Vom merge ținându-ne de mână și vom îngenunchea în grădina de trandafiri.
La revedere, Judy.
- Să-mi aduci niște suveniruri. - Ce vrei?
Messerschmitt.
- La revedere, Toby. - La revedere, Vin.
- Fă-mă bombardier! - Bine.
- La revedere. - Rămas-bun.
- Împușcă niște nemți. - Așa voi face.
La revedere și nu vă faceți griji pentru mine. Am făcut 85%/ la test.
Ce noapte frumoasă!
E luminoasă ca ziua.
- Te bucuri pentru logodnă, Clem? - Foarte mult.
- E drăguță tânăra Carol. - Nu-i așa?
Mă întreb cum va primi vestea bătrâna doamnă.
Va fi mândră.
- Nu ai prejudecăți, nu-i așa? - Sigur că nu.
- Vin e un băiat deosebit. - Da.
Ascultă, Clem!
Probleme la motor.
Nu, este Vin.
Nu îți amintești ce ne-a spus despre semnal?
Despre băiatul care îi trimitea un semnal mamei lui?
- Acela a fost Vin. - Cred că ai dreptate.
Vin cel bun.
Noroc, Vin!
- Alo? - Clem!
Da?
Cine?
- O urgență. Înțeleg. - Ce este, Clem?
- E în ordine, draga mea. - E vorba despre Vin?
Nu. E patrula fluvială.
Bine, bătrâne, vin chiar acum.
- Ai de gând să ieși pe râu? - Trebuie. Sunt în patrulă.
- Oare ce s-a întâmplat? E 2,30. - Ce Dumnezeu vor?
Nu îmi dau seama.
Toată ziua l-ai căutat pe pilotul ăla german și nu te las să pleci.
Acum chiar sunt derutat.
Ăsta e un ordin?
Tu unde pleci?
Sandvișuri și un termos.
Dacă pleci în misiune, o să ai nevoie de ele.
- Mulțumesc. - Salut, Miniver.
Salut, Halliday.
- Nobby, despre ce e vorba? - Nu știu.
El e pe vasul tău. Cât combustibil ai?
- Jumătate de rezervor. De ce? - Umple rezervorul, Dixon.
Bună, dle Miniver.
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
- Tu ce crezi? - Nu știu.
- Tu știi ceva? - Tot ce știu este
că am fost scos din pat ca să deschid barul.
Mă bucur tare mult.
Se mișcă ceva acolo.
Scoțieni, iu-hu, Wallace i-a învins...
- Salut, băieți. - Ce e cu ținuta asta?
Eram la Londra, la Savoy, când m-a sunat Halliday.
- Am venit direct. - Știi cumva unde mergem?
Ce contează? "Ei nu trebuie să știe de ce. Trebuie să lupte sau să moară".
Gallant 600.
- Dă-mi ceva de băut. - Miniver, tu ce crezi?
Aș face orice pentru țară, dar să ne trezească la 2 noaptea...
Războiul ăsta a mers prea departe.
- Unde mergem? - Ordinul este să adun toate bărcile
de peste 9 m lungime pe care le găsesc,
să le fac plinul și să le trimit la Ramsgate.
- La Ramsgate? - De ce Ramsgate?
Nu știu. Știu la fel de multe ca voi.
- Ar fi bine să plecăm cât mai repede. - Ura pentru Ramsgate!
- Îmi treci asta în cont, Joe? - Sigur.
- Haide, Mac. - Mie trece-mi asta în cont!
Ce e asta?
Cred că sunt aproape 1000.
Priviți, domnule!
Atenție, vă rog!
Atenție!
Atenție, vă rog!
Opriți motoarele.
După cum știți, Infanteria britanică
e blocată între liniile inamice și mare.
Patru sute de mii de soldați sunt aglomerați pe plajă,
sub bombardamentul artileriei și al avioanelor.
Singura lor șansă de a scăpa sunteți voi.
Destinația voastră este Dunkerque.
E de datoria mea să vă spun că misiunea nu e lipsită de riscuri.
Trebuie să mergeți 65 km pe mare, iar mulți dintre voi
au ambarcațiuni mici, care nu rezistă pe mare.
Tunurile de pe mal și aviația inamică vă vor face misiunea dificilă.
Dacă vreunul dintre voi vrea să se retragă o poate face acum.
Foarte bine.
Vom ieși în larg imediat.
Bărcile mai mici, fără busolă marină, vor sta
în spatele bărcilor mai mari, care vor fi în fruntea șirului.
Fiecare clipă contează.
Vă doresc succes.
- E în ordine? - Da, domnule.
Întoarce-o.
Bună dimineața, doamnă.
- Bună dimineața, dle Ballard. - V-ați trezit devreme.
Da. Nu am dormit prea bine.
Ascultați!
Tunuri.
E ciudat cum sunetul e purtat de vântul dinspre est.
Dl. Miniver nu s-a întors de la Dunkerque?
Nu s-a întors. Și nici fiul meu.
Sunt plecați deja de cinci zile.
- Se vor întoarce. Veți vedea. - Da.
- M-aș bucura să fie așa. - Așa va fi.
Cei ce merg cu vasele pe mare și ajung în apele adânci
văd cu ochii lor lucrarea Domnului și minunile din marile abisuri.
Nimic nu e ca Biblia, când e vorba despre sentimente profunde.
- Nu. - Și cei care au renunțat la credință
pentru niște Goebbel-i și Göring-i nu vor câștiga acest război.
- Asta e alinarea mea, doamnă. - Și a mea, dle Ballard.
Va avea loc expoziția florală anul ăsta, la Beldon Hall.
Un război nu e de ajuns ca să o oprească pe bătrâna lady.
Îmi cer iertare. Ce ați spus?
Vorbeam despre trandafirul meu. L-am înscris la expoziție și...
Nu ar trebui să vă deranjez.
Dar nu mă deranjezi. Mă bucur foarte mult.
E un trandafir minunat. Merită un premiu.
Mulțumesc, doamnă. Ei bine...
- Eu mă duc. - O zi bună, dle Ballard.
Dacă te miști sau faci zgomot, trag.
Ești singură?
Copiii mei sunt sus. Și menajera.
Dorm toți.
Mâncare. Băutură.
Bine.
- Mâncare, repede. - Îți dau.
Nu mai ține pistolul îndreptat spre mine! Mă sperii!
Lapte.
Repede.
Dă-mi.
- Ai carne? - Cred că da.
- Repede. - Mă grăbesc.
Retrage-te.
E lăptarul.
Haină. Dă-mi haina.
Stai!
Îți aduc haina.
Lasă ușa deschisă.
Du-te.
Poliția. Urgent, vă rog.
Politia? Sunt dna Miniver.
Miniver.
Starlings. Pilotul german, cel care a scăpat, e aici.
În bucătărie.
Da, sunt teafără. Vreți să veniți la ușa din spate?
E rănit. Aduceți un doctor.
Mulțumesc.
Ți-am luat pistolul.
- Ai chemat poliția? - Da. E mult mai bine.
Dă-mi voie să te ajut.
Poftim. E mult mai bine așa. Ăsta e adevărul.
O să fii îngrijit foarte bine într-un spital.
Acolo vei fi în siguranță.
Războiul nu va ține la nesfârșit.
Nu.
Curând îl vom câștiga.
Eu sunt terminat,
dar vin și alții
ca mine.
Mii, multe mii.
Mai buni.
Toate astea
le vei vedea.
Vei vedea.
Vom veni. Vă vom bombarda orașele,
ca la Barcelona,
Varșovia,
Narvik, Rotterdam.
Am distrus Rotterdamul în două ore.
- Au murit mii de oameni nevinovați. - Nu erau nevinovați!
- Erau împotriva noastră! - Femei și copii!
Treizeci de mii în două ore.
Și vom face același lucru aici!
E rănit la braț, doctore.
- Gata, domnule. - Vino, tinere.
Mulțumim, doamnă. Să mergem.
- Vă simțiți bine, dnă Miniver? - Da, mulțumesc, dle doctor.
Mami?
Cine era, mami?
Cine a fost aici, mami? Cine a fost aici?
Clem! E tati, dragul meu! E tati!
Fugi să-i spui lui Judy.
Judy! Judy!
Clem, scumpule! Te simți bine, dragul meu?
Bună, iubito.
- Cât mă bucur să vă văd! - Tati! Tati!
- Bună, dragul meu. - Tati! Tati!
- Ce mai faci? - Ești îngrozitor de murdar.
- Și îngrozitor de obosit. - Vino. Urci direct în pat.
- Sigur ești teafăr? - Da. Numai barca a fost lovită.
Veniți, copii!
Haide, Toby.
Ai vreo veste de la Vin?
Nu, dar se va întoarce în curând. Sunt sigură de asta.
Ce bine că ai venit acasă, iubitule! Haide, Toby.
Vreau să dorm o săptămână.
Așa, dragul meu.
Ce bine este!
Să-ți pregătesc micul-dejun, dragul meu?
E Vin, Clem! Este Vin!
S-a întors.
- Ai spus ceva de micul-dejun? - Acum zece ore.
- Zece ore? - Dar l-a mâncat Vin.
- Vin e acasă? - Acasă.
Sunteți amândoi.
Acum unde este?
S-a dus la Beldon Hall să-și anunțe logodna.
Nu aș vrea să fiu în pielea lui.
Dar așa merită, dacă mi-a mâncat micul-dejun. A mai rămas ceva?
- Ce ai vrea? - As vrea...
- Ce ai? - O să aflu.
Ada!
Nu știam când te vei trezi, așa că nu am putut comanda nimic pentru cină.
Micul-dejun. Oricând m-aș trezi, iau micul-dejun.
Intră.
- Bună, Ada. - Mă bucur să vă văd, domnule!
După ce am citit în ziare, mi-am făcut griji pentru dv.
- Sincer. - Ești drăguță, dar sunt teafăr.
Acum vreau doar o farfurie mare de șuncă cu ouă.
Bine, domnule.
- Așadar, s-a scris în ziare? - Despre Dunkerque?
- Da. - Da, dragul meu.
Slavă Domnului! Nu trebuie să-ți povestesc eu.
Clem, sunt atât de mândră de tine!
Adevărat, draga mea? Mă bucur.
Dacă mă gândesc bine, și eu sunt puțin mândru de mine.
A fost ceea ce se poate numi o probă de navigație.
Nu aș fi ratat-o pentru nimic în lume.
Aproape că îmi pare rău că tu te-ai simțit bine și ai stat liniștită
când s-au întâmplat asemenea lucruri. Dar pentru asta sunt bărbații, nu?
Să participe la misiuni, în timp ce femeile au grijă de casă.
Da, dragul meu. Intră.
Iertați-mă, doamnă. Tocmai mi-am amintit că nu mai avem șuncă.
- Ce spui? - l-ați dat-o pilotului german.
Nu contează.
Mai avem niște slănină. Dlui Miniver îi place și aceea.
- Bine, doamnă. - Ce e cu pilotul german?
- Absolut nimic. - Cum adică "absolut nimic"?
Azi-dimineață i-am pregătit unui pilot german șuncă cu ouă.
- Stai! Ce se întâmplă aici? - Clem, nu te agita.
- Mă duc să-ți pregătesc baia. - Am făcut baie. Nu sunt agitat!
- O țigară? - Nu vreau.
Era cel pe care l-am căutat?
- Da. - Și ce ai făcut?
Femeie, mă înnebunești. Nu avea armă?
Ba da, avea armă.
Și?
l-am luat-o și am chemat poliția.
L-ai predat poliției... Pur și simplu.
Presupun că, după aceea, i-ai oferit ceai.
Lapte.
- Lapte. - Clem!
- Intră! - Ce este, Ada?
A venit bătrâna lady, doamnă. Iar eu am ouăle pe foc.
- Este Lady Beldon. - Beldon e aici?
Nu, doamnă. E jos.
Bine. Spune-i că o să cobor imediat.
Bine, doamnă.
Lady Beldon.
Dacă nu-mi spuneai că l-ai prins pe pilot, aș fi crezut că ești speriată.
Sunt speriată, așa cum am fost când l-am prins singură pe pilot.
- Știi de ce a venit așa de repede? - Să se opună căsătoriei, presupun.
E de un snobism fără limite.
Cu un băiat ca Vin, ar trebui să fie mândră și fericită.
- Și onorată. - De mi-aș fi pus o rochie mai bună!
Ei bine...
Clement Miniver, să nu îndrăznești să zâmbești!
Lady Beldon, ce plăcere!
Vreți să luați loc aici?
Cred că știu de ce ați venit.
- Vin v-a dat vestea, nu-i așa? - Da, dnă Miniver.
- Sper că sunteți încântată, ca noi. - Mă tem că nu. Sunt niște copii.
- Carol are 18 ani, iar băiatul 20. - Da, sunt tineri.
Trebuie să vă spun sincer... Sper s-o conving pe Carol să aștepte.
- Credeți că se va răzgândi? - Sincer, da.
- Și că va face o partidă mai bună. - Există oricând posibilitatea asta.
Desigur, poate să fie doar mândria de mamă,
dar, după mine, Carol nu va găsi un băiat mai bun decât Vin.
- Nu cred că se va răzgândi. - Asta e discutabil.
- Dar vârsta ei e o realitate. - Nu e un obicei în familia Beldon
ca tinerii să se căsătorească devreme?
- Nu știu la ce te referi. - Fiica mea, Judy...
Nu o cunoașteți pe Judy. Avea de scris o compunere despre Cruciade.
A adus de la bibliotecă o carte
care se numește Un prieten al regelui Richard Inimă-de-Leu.
- Despre viața unui strămoș al dv. - Sincer, nu văd...
E o carte fascinantă. M-a interesat și pe mine.
Era plină de povești despre familia Beldon.
Sunt sigură că te-ai convins că eram demni de alianță.
Dar au fost câteva lucruri care m-au surprins.
Știați că al 12-lea Lord Beldon a fost spânzurat?
A fost decapitat.
Astfel de lucruri se întâmplă și în cele mai bune familii.
- De obicei, în cele mai bune. - De fapt, ce m-a interesat a fost
vârsta mireselor familiei Beldon. Gilbert Beldon, cel cu Cruciadele,
a luat-o de soție pe Isabelle Nu-știu-cum când ea avea 12 ani.
Nu discut arborele genealogic. Sunt de modă veche. Cred în genealogie.
- Dar nu e cazul acum. - Problema dv. e că sunt prea tineri.
Asta am spus, nu-i așa?
Suntem în război, Lady Beldon. Iar Vin e pilot.
Nu e un motiv să facă o căsătorie pripită.
Dar, în război, timpul e atât de valoros pentru oamenii tineri!
- La ce vârstă v-ați căsătorit? - Eu?
Nu are rost să vă ascundeți,
- ...fiindcă am verificat. - Dacă ai verificat,
presupun că știi că aveam 16 ani.
- Părinții dv. au fost de acord? - Asta nu are legătură.
Iertați-mă. Oare așa să fie?
V-ați căsătorit foarte tânără, fără consimțământul părinților,
iar când Carol...
- Dar poate că ați regretat. - În nici un caz.
- Atunci, de ce? - Căsătoria a durat câteva săptămâni.
Soțul meu era în armată. A fost ucis în misiune.
Îmi pare nespus de rău. Iertați-mă! Nu am știut.
Nu am regretat niciodată. Nici o clipă.
Ne-am căsătorit tocmai pentru că știam că se putea întâmpla asta.
Dar nu vreau să sufere și Carol cum am suferit eu.
Nu vreți să fie fericită, chiar și pentru scurt timp,
așa cum ați fost dv.?
Îmi era teamă că vei spune asta.
Nu că ar conta ce spui tu. Sau ce spun eu.
Știi asta, nu-i așa?
Adică Carol va face ce vrea ea?
Doar e nepoata mea.
Atunci, de ce mai faceți asta?
Dumnezeu știe.
Am fost înfrântă înainte să încep.
Nu vă supărați prea tare, nu-i așa?
E un băiat drăguț.
Da.
Acum îmi dau seama și cu cine seamănă.
Și tu ești drăguță.
Nu e de mirare că Ballard i-a dat trandafirului numele tău.
Oricum, nu are șanse să-mi ia cupa.
Dacă tot vom fi rude,
ai putea măcar să-mi oferi un ceai.
- Ei bine? - Desigur.
"Alice a închis ochii"
și aproape că s-a crezut din nou în Tara Minunilor.
Cu iarba foșnind în vânt,
cu iazul unduind ușor la mlădierea stufului,
cu clinchetul clopoțeilor de la gâtul oilor, cu vocea ciobănașului
și cu mugetele vitelor în depărtare.
Și-a imaginat cum, ajunsă la vârsta înțelepciunii, își va păstra
sufletul candid și iubitor de copil
și cum va aduna în jurul ei alți copilași,
cărora va face să le strălucească ochii spunându-le o poveste ciudată.
Poate chiar un vis despre Țara Minunilor".
- Au adormit. - Bine.
- Cât e ceasul, draga mea? - Zece fără zece.
Îți bei cafeaua acum?
Nu. Cred că, mai întâi, o să fumez.
Ai nevoie de ceva din casă?
Nu cred.
Nu am de gând să-mi mai risc viața pentru andrelele tale.
Nu. Le-am luat.
Bună apărare în seara asta, nu-i așa?
E din ce în ce mai bună.
Nu aud nici o bombă. Tu auzi?
Nu.
Presupun că iar le păstrează pentru aerodrom.
Da.
Și pentru spital.
Gata.
- Au venit hainele mele? - Mâine.
Mâine.
Nu se poate.
Ar trebui să-ți patentezi invenția.
Ne ajută să nu ne sufocăm.
- Ai văzut ideea mea cea nouă? - Nu. Ce este?
Ăsta e un detector de gaze. Dacă sunt gaze, filtrul devine verde.
Împiedică gazul să intre?
Dacă filtrul își schimbă culoarea,
ridici ușița și o trântești așa. Vezi?
- Și apoi ce se întâmplă? - Apoi ne sufocăm.
- Vrei un biscuit? - Mulțumesc.
Specialitatea dnei Miniver.
- Ada nu făcea o cafea prea bună. - Era îngrozitoare.
Dar era o bucătăreasă bună, atât cât se putea.
Și, ca toți bucătarii buni, a plecat.
Ada va fi o forță la cantina tanchiștilor.
Sunt mai aproape.
Mă întreb ce ar face Toby dacă și-ar pierde pisica.
Nu îndrăznesc să mă gândesc.
Cred că numai așa poți fi cu adevărat fericit.
Când ai ceva fără de care nu poți trăi.
Sau pe cineva.
Nu e cam lung?
Vin a spus că le place să fie lungi, la Aviație.
Nu e drăguț că se întorc pentru expoziția florală?
Așa este.
- Ai aflat când sosește trenul lor? - Cred că la 11,45.
Bine.
Mă bucur că s-au dus în Scoția în luna de miere. E atât de frumos!
Da.
Asta e o bombă.
Iar bombardează aerodromul.
- Ai terminat asta, draga mea? - Da.
E o poveste minunată.
Aventurile lui Alice în Tara Minunilor
Mă întreb dacă Lewis Carroll a visat că va fi o carte nemuritoare.
- E prima poveste pe care am citit-o. - Și pentru mine.
Serios?
"Cum, ajunsă la vârsta înțelepciunii, își va păstra"
sufletul candid și iubitor de copil
și cum va aduna în jurul ei alți copilași,
"cărora va face să le strălucească ochii spunându-le o poveste ciudată."
"Poate chiar un vis despre Țara Minunilor, de demult."
Cum va retrăi toate micile mâhniri
și cum va găsi plăcere în toate micile bucurii,
amintindu-și de propria ei copilărie și de zilele fericite de vară".
Zilele fericite de vară...
Napoleon se simte bine, dragul meu. A intrat sub pat.
- Mami! - Da, dragul meu?
Era gata să ne omoare de data asta, nu-i așa?
S-a terminat, dragul meu. A trecut.
- Bună, mamă. Bună, tată. - Bună, dragul meu.
Cum a fost?
Ne-am distrat de minune.
Ai o mireasă foarte frumoasă, băiete.
- Bună, mamă! - Dumnezeule!
- Mă bucur să vă revăd. - Minunat.
Carol, scumpa mea!
- Nu mă săruți? - Sigur.
- V-ați simțit bine? - Am petrecut de minune.
Am pescuit, am vâslit și am navigat.
Am avut o căsuță minunată, iar dna McLorry ne-a gătit.
A gătit grozav și am mâncat mult.
- Pot să te ajut, tată? - Nu.
- Bună, dle Ballard. - Îmi pare bine.
Bună dimineața, Ballard. Aud că ți-ai înscris trandafirul la expoziție.
- E un trandafir frumos. - Încă nu l-am văzut.
Pun pariu că cea mai mare calitate a lui e numele.
"Dna Miniver". Asta ești tu, draga mea.
- Veniți la expoziție? - Toți, cu excepția lui Clem.
Eu nu pot. Sunt în misiune de patrulare.
Aveți mult de pierdut. Talentele locale.
Bătrânul Snope cântă solo la flaut.
- O să vin devreme. - Bine. La revedere, draga mea.
Aveți grijă.
Ce faci, George?
Bine, dle Miniver. Foarte bine.
Să mergem, Vin.
- Am ajuns. - Bun venit acasă, atât cât a rămas.
Arată rău.
Trebuie să fi fost îngrozitor.
Nu atât de rău cum pare. Dar nu am avut timp să strângem.
Sufrageria a fost afectată cel mai mult.
Oricum, dintotdeauna mi-am dorit să refac camera aia.
- Etajul nu e prea afectat. - Da.
Iubito, trebuie să aducem pături, să camuflăm porțiunea asta.
- Toby, băiete! - Vin!
Vin.
- Bună, Toby. - Carol!
A fost minunat.
- V-a plăcut călătoria? - Da, a fost frumos.
Am avut oreion.
A fost o surpriză minunată.
Copii, lăsați-o pe Carol să plece. Hai, Vin.
Te conduc în camera voastră.
E vechea ta cameră, Vin, dar am făcut câteva schimbări.
Da, iar nemții au mai adăugat câteva.
Mulțumește-i și tatălui tău, dragul meu.
Voi face asta chiar acum și aduc și restul bagajelor.
Mulțumesc pentru camera asta frumoasă.
Și îți mulțumesc pentru Vin.
E drăguț, nu-i așa?
Mă întreb dacă știi cât de mult îl iubesc.
Trebuie doar să te privesc. Și pe el.
Ai văzut panorama de aici?
E foarte frumos.
Așa este.
- Ești fericită? - Sigur.
Am fost fericită cât pentru toată viața în ultimele două săptămâni.
Dar ăsta e numai începutul, Carol.
Kay, nu mă tem să accept realitatea.
- Tu te temi? - Nu.
- Îl iubesc, dar știu... - Carol...
Știu că îl pot pierde.
E tânăr și iubește viața, dar poate muri.
Dă-mi voie să-ți spun.
Poate fi ucis în orice zi, în orice clipă.
Trebuie să te fi gândit la asta.
Da, m-am gândit.
Atunci, știi că fiecare clipă e prețioasă.
Nu trebuie să pierdem timpul temându-ne.
Nu mă vei urî pentru că spun asta, nu-i așa?
Nu, Carol.
Voi fi foarte fericită.
În fiecare clipă petrecută cu el. Fiecare clipă.
Dacă va fi să-l pierd, va fi destul timp pentru lacrimi.
Îl voi plânge o viață întreagă.
Am dreptate, nu-i așa?
Astea sunt bagajele. Toate sunt ale soției mele.
Ai remarcat cufărul ei? Elegant, nu-i așa?
- Avem timp să despachetăm? - Da. Luăm prânzul la 13,00.
Am promis că ajungem la expoziție la 15,00. Nu putem pierde spectacolul.
Corul are un nou program.
Acum veți asculta un interludiu interpretat de orchestra din Belham.
- Salut, Ballard. Ce mai faci? - Bine, mulțumesc.
- Succes! Îți doresc mult noroc! - Mulțumesc.
- Sper să iei premiul, Ballard. - Mulțumesc.
- Bickles! - Da, milady?
Adu mai repede decizia juriului. Vrem să terminăm.
- Juriul încă discută, milady. - Poftim?
Pentru ce? Ce ființe ridicole!
Du-te și spune-le că vreau să ia imediat decizia.
Da, milady.
- Ați văzut trandafirul lui Ballard? - Nu.
Am mințit.
L-am studiat de cum l-a adus.
Și?
E un trandafir frumos.
- Mai frumos decât al dv.? - Tinere, asta va decide juriul.
Aveți de ce să vă faceți griji. Veți câștiga.
- Insinuezi că juriul e corupt? - Se tem de dv.
Prostii! Se tem...
Decizia pentru trandafir, milady.
Premiul întâi Lady Beldon Premiul al doilea James Ballard
Uită-te la asta, dle Vincent Miniver!
Felicitări! Nu sunt deloc surprins.
Crezi că știi mai mult decât jurații? Tânăr nechibzuit.
Nu îmi dau seama ce vezi la el, Carol.
- E foarte important pentru dv., nu? - Da.
E o prostie, dar așa este. Am câștigat cupa de când mă știu.
Și dl. Ballard își dorește mult să câștige.
I s-a acordat șansa. Nu-i așa?
Ai un fel al tău de a privi oamenii.
Ce vrei să fac? Să schimb decizia juriului?
Vă cred capabilă să faceți asta.
- Dacă vă împotriviți deciziei. - Dar nu mă împotrivesc!
Vreți să acordați premiile acum?
Sigur.
Ați acordat premiul pentru trandafir fără a fi părtinitori?
Bineînțeles, milady.
Sigur, milady.
Vreți să stați jos?
Stați jos!
Prieteni din Belham, am încă o dată plăcerea
de a prezenta premiile anuale pentru florile din comunitatea noastră.
Premiile pentru crizanteme.
Premiul întâi, dra Alice Lovedean.
Premiul al doilea, dra Sarah Pillbury.
- Felicitări! - Mulțumesc, milady.
Acum, doamnelor și domnilor, am ajuns la premiul final.
Cupa Challenge, acordată celui mai frumos trandafir...
Celui mai frumos trandafir din satul nostru, în ultimul an.
Premiul întâi, Cupa de Argint, e obținut de...
E obținut de dl. James Ballard, simpaticul nostru șef de gară.
Premiul al doilea Și Diploma de Merit
sunt obținute de mine.
Bine. Bine.
Gata! Gata!
E prima dată când un alt trandafir decât cel al casei Beldon
a câștigat cupa, de la înființarea expoziției.
Nu voi susține că nu sunt dezamăgită.
Noi, cei din familia Beldon, nu obișnuim să avem concurenți.
În trecut, le tăiam capetele.
Acum nu mai putem face asta, din păcate.
Dar dacă a trebuit să pierd,
mă bucur că cel care m-a învins este James Ballard și nu altul,
fiindcă este un entuziast, și astfel de oameni îmi plac.
Unde ești? Ballard! Unde e omul ăsta?
Aici este, milady! Uitați-l!
Dle Ballard, mă bucur atât de mult pentru dv.
E trandafirul dv., doamnă.
- Scuzați-mă, milady! - Nu acum, Foley.
- la-o! - Mulțumesc, milady.
- Felicitări! - Iertați-mi îndrăzneala.
Milady, sute de avioane inamice au depășit linia de coastă.
Se pare că iar vor bombarda aerodromul.
Liniște. Liniște!
Iertați-mă că perturb armonia acestui eveniment,
dar dușmanii noștri nu țin seama de expozițiile florale.
Foley spune că e posibil să fim supuși unui raid aerian.
În aceste condiții, ar fi mai bine să vă întoarceți la casele voastre.
Cei care preferă sunt bineveniți în pivnițele mele.
Va fi o atmosferă veselă. Tinerii mei musafiri vor avea grijă.
Și nu veți face foamea. De asta a avut grijă Foley.
Cred că avem 300 de cutii de sardele italienești.
- Bunico, te descurci? - Sigur.
- Doar nu rămân singură. - Ați fost minunată. l-ați cucerit.
- Vin trebuie să ajungă la aerodrom. - Sigur.
- Lovește-i și din partea mea. - Mă voi strădui.
Stai! Încă îmi place să fiu sărutată.
Sigur.
- Recunosc că ați fost minunată. - Da, am fost minunată.
- La revedere. - La revedere.
La revedere, Carol.
Veniți în Germania
Sunt sute de avioane nemțești deasupra Londrei.
Trebuie să plec. La revedere, draga mea.
La revedere, mamă!
Vin!
O să fie bine, Carol.
Trebuie să plecăm, Carol. Sunt nerăbdătoare să mă întorc la copii.
Crezi că fata lui Foley îi va duce pe copii în adăpost?
Sigur. Nu-ți face griji, Kay.
Se pare că se luptă chiar deasupra noastră.
Îmi doresc atât de mult să ajung acasă!
Detest că trebuie să mă opresc, dar cred că ar fi mai bine.
Ar putea fi Vin. E posibil!
Nu, Carol. Nu e posibil.
Nu ar fi avut timp.
Nu!
Ce îngrozitor!
Alea au fost gloanțe.
Sunt sigură că au nimerit mașina. Mi-a fost tare frică!
Din toată...
Carol!
Satul!
Îngrozitor!
Trebuie să ne întoarcem. Au nevoie de ajutor.
Carol! Carol, ce ai?
Carol!
Carol, ești rănită?
Scumpa mea!
Carol!
Cred că am fost rănită.
Nu, draga mea!
- Unde? - Nu știu. Nu mă doare.
Doar că nu mă pot mișca.
Nu te teme, suntem lângă casă. Te duc acolo și chem doctorul. Nu mișca.
Da, Kay.
La Urgență.
Urgența?
O ambulanță, imediat.
Sunt plecate toate?
Dar e extrem de urgent.
Ca și aici. Avem un număr îngrozitor de mare de victime...
În clipa în care se întoarce vreuna, imediat ce apare,
trimiteți-o în Starlings.
Nu, Starlings.
Da, ultima casă de pe Norton Lane.
Da. Și repede, vă rog. Grăbiți-vă!
Vin cât pot de repede.
Aduc o haină, draga mea.
Trebuie să sosească.
- Să nu-i spui lui Vin! - Sigur că nu, draga mea.
Scumpo!
O să te faci bine, Carol. Sunt sigură.
Nu te teme, scumpa mea.
O să mă fac bine.
Nu mă doare nimic.
Ce este? Vrei să-ți aduc ceva?
Un pahar cu apă.
Sigur, draga mea.
Mă întorc imediat.
Carol!
Dumnezeule!
Dragul meu Vin...
E în ordine, mamă. Am aflat.
Unde este?
Vin, nu vrei să încerci să te odihnești puțin?
Unde este?
În camera ta.
Voi citi din Psalmul 91.
"Voi zice despre Domnul: El este locul meu de scăpare și cetățuia mea."
Dumnezeul meu în care mă încred!
Da, El te scapă de lațul vânătorului,
de ciumă și de pustiirile ei.
Nu trebuie să te temi nici de groaza din timpul nopții,
nici de săgeata care zboară ziua,
nici de ciuma care umblă în întuneric,
nici de molima care bântuie ziua în amiaza mare.
El te va acoperi cu penele Lui
și te vei ascunde sub aripile Lui.
Căci scut și pavăză este credința în El"!
În acest colț liniștit al Angliei,
am suferit pierderea unor prieteni foarte dragi.
Unii, apropiați ai acestei biserici.
George West, din corul bisericii.
James Ballard, șef de gară, impiegat
și mândru câștigător, cu numai o oră înainte de a muri,
al Cupei Beldon, pentru minunatul lui trandafir "Miniver".
Și inimile noastre sunt alături
de cele două familii care împărtășesc dureroasa pierdere a unei tinere,
care s-a căsătorit în fata acestui altar cu numai două săptămâni în urmă.
Au fost distruse casele multora dintre noi
și au fost răpuse viețile tinerilor și bătrânilor.
Nu există cămin care să nu fi fost lovit.
Și de ce?
Sunt sigur că v-ați pus și voi această întrebare.
De ce trebuia
ca ei să plătească cu viața?
Copii, bătrâni,
o tânără care ajunsese să înflorească pe deplin.
De ce ei? Ei sunt soldații noștri?
Sunt ei luptătorii noștri?
De ce au fost ei sacrificați?
Vă spun eu de ce.
Fiindcă acest război nu este purtat numai de soldații în uniformă,
ci de poporul nostru.
De întregul popor.
Și războiul trebuie dus nu numai pe câmpul de luptă,
ci și în orașe și în sate.
În fabrici și în ferme.
Trebuie dus în case și în suflet
de fiecare bărbat, femeie sau copil care iubește libertatea.
Ne-am îngropat morții,
dar nu-i vom uita.
În loc să-i uităm, ei ne vor insufla o hotărâre de nezdruncinat
să ne eliberăm pe noi și pe cei ce vor veni după noi
de tirania și teroarea care amenință să ne doboare.
Acesta este războiul poporului.
Este războiul nostru.
Noi suntem luptătorii.
Așadar, luptați!
Luptați cu toată ființa voastră!
Și Dumnezeu să-i aibă în pază pe cei drepți.
AMERICA ARE NEVOIE DE BANII VOȘTRI
CUMPĂRAȚI OBLIGAȚIUNI ȘI TIMBRE DE APĂRARE ÎN FIECARE ZI DE SALARIU
Subtitrarea: SDI Media Group
[ROMANIAN]